Navštíviť pre nás dosť vzdialenú Kanadu a obzvlášť malebnú západnú Kanadu je snom mnohých cestovania chtivých ľudí – aj zo Slovenska. Nie vždy a každému sa to podarí, resp. nie každý sa na cestu odhodlá. Dôvody môžu byť rôzne, ale tie nemám v úmysle rozoberať v mojom príspevku. Jeden však ako perličku predsa spomeniem, aj keď sa netýka mňa, ale stojí zato ho spomenúť, pričom vôbec nemienim byť škodoradostný... Mám jedného známeho z ČR, ktorý podniká a jeho snom je návšteva západného pobrežia USA a Kanady. Od cesty ho najprv odrádzala skutočnosť, že donedávna musel mať víza do USA, hoci do Kanady nie. Teraz sa však „karta“ obrátila a je to presne naopak. Hoci nato má, zatiaľ zostane len pri jeho snoch, pretože sa nemieni „ponižovať“ zaobstarávaním víz. Ešte šťastie, že mi na Slovensku momentálne tento problém nemáme.... Ako vidieť na čerstvom príklade Česka, stačilo tak málo a problém s vízami bol veľmi rýchle na svete... Spolu s manželkou sa nám tento sen - navštíviť západnú Kanadu, však splnil. Vrátili sme sa z nej len pred dňami. Spolu s nami tam bola aj skupina ďalších 15 ľudí z mnohých kútov Slovenska. Vrátili sme sa po 15-tich dňoch plní dojmov, celí, zdraví (aspoň dúfame, že sme si nepriniesli z tých končín prasaciu chrípku...), ale bohužiaľ bez batožiny jednej spomedzi nás... O Kanade bolo popísané toho na rôznych stránkach a fórach dosť. Nádherné prírodné scenérie, krásne hory, malebné a krásne zafarbené jazerá, rozľahlá bohatá krajina, vzťah obyvateľov k prírode, rozmanitá, divoko žijúca zver, čistota a rad ďalších superlatívov. Iste nájdu sa aj tam negatíva, ale tie turisti nemajú počas krátkeho pobytu až tak šancu naplno vnímať (a kvôli nim tam koniec koncom ani nejdú...). Popisovať toto všetko detailne, by bolo asi len nosením „dreva do lesa“, musel by som sa nevyhnutne opakovať a to považujem za zbytočné... Chcem sa pozrieť na náš zájazd trochu z iného uhla. Zájazd alebo turisti, ktorí si niečo zaplatili, nie je samozrejme úplný bez konkrétnych sprievodcov, ktorí zabezpečujú priamo servis pre turistov na mieste, v danej krajine. Takých sme mali v Kanade z CK BUBO aj my a boli hneď dvaja. Prvý z nich, nenápadne sa blížiaci k strednému veku (tak to aspoň sám podobnými slovami deklaroval) menom Richard, zvaný Rišo a druhý o pár rokov mladší Michal, zvaný Mišo. Takže sme všetci, celá skupina po prílete do Vancouveru „vyfasovali“ na 15 dní tandem Rišo&Mišo. Tí, ktorí častejšie cestujú s CK BUBO, hlavne za americko-austrálskou exotikou (mám na mysli teraz kontinenty), ich oboch určite poznajú.... (nestratia sa nielen v Kanade, ale ani v USA, Mexiku, krajinách Južnej Ameriky, či v Austrálii alebo na Novom Zélande...). Hneď po prílete a predstavení sa, resp. podaní základných informácií, začala ich práca. V prvom rade do dvoch väčších mikrobusov americkej výroby (po 1 + 13 sedadiel) zn. Ford, resp. GM „naládovať“ niekoľko metrákov batožiny, asi veľa nechýbalo do pol tony (môj odhad), a to tak, aby jeden mikrobus viezol 1 + 12 ľudí a druhý okrem zvyšku (1 + 5 ľudí), aby viezol aj tú hromadu batožín... Ložná plocha mikrobusu GM nebola vzadu bohužiaľ žiadna, tak to museli obaja zvládnuť premysleným ukladaním po zadných sedadlách (tie posledné dva rady sedadiel by chcelo dočasne odstrániť, ale okolnosti to asi neumožňovali...). Každý kufor alebo inú batožinu ťahať ponad zadné sedadlá a uložiť, rovnako po príchode k hotelu pre zmenu opäť kompletne vyložiť. Keďže sme celkove za 15-dňový zájazd (po odpočítaní zhruba 48 až 50 hodín, ktoré sme strávili po letiskách na trase Viedeň – Amsterdam - Vancouver a späť, resp. priamo v lietadlách spoločnosti KLM), tým pádom vlastne cca len 13-dňového zájazdu, pričom sme vymenili spolu 9 (slovom deväť) hotelov tretej a štvrtej kategórie, tak sa tandem Rišo&Mišo riadne „namakal“. Nemuseli ani chodiť do posilovne... Nadvíhali spolu riadny počet ton. Dokonca sa aj stávalo tam, kde neboli v hoteloch (napr. 2-poschodových) k dispozícii výťahy, pomáhali batožinu vynosiť až na poschodie... A potom sa už nám stačilo len usadiť a nechať sa nimi voziť. Mali sme pred sebou spolu cca 3.400 km dlhú šnúru ciest s množstvom zastávok. Každú z nich obohatili množstvom informácií, ktoré väčšina z nás počula prvý krát... Vedeli si tiež urobiť hneď na začiatku poriadok, stanovili jasné „pravidlá hry“. Ak sa niečo niekomu náhodou a nechtiac „pritrafilo“, či už zo subjektívnych, resp. objektívnych dôvodov – napr. meškanie viac ako 5 minút, zvyšok skupiny mal z toho malý „úžitok“. Rovnako vedeli dať včas a jasne najavo, kto tu „velí“ a nesie za skupinu priamu zodpovednosť. Takto si získali hneď u všetkých prirodzený rešpekt, a to bez ohľadu na vek, napr. nám s manželkou konkrétne by mohli byť obaja synmi... A mladší od nich v celom zájazde boli len štyria, či piati... Rešpekt si získali aj svojimi jazykovými schopnosťami, schopnosťou niekoľkokrát vyjednať pre skupinu menšiu zľavu (rôzne platené vstupy) – každý z nás to samozrejme len privítal, ale aj svojou schopnosťou udržiavať dobrú náladu počas presunov po cestách, ak sa na nás „tlačila“ už únava... Pritom museli popri klasických sprievodcovských povinnostiach zvládnuť bezpečnou jazdou aj vyššie uvedené kilometre. A to všetko s humorom, úsmevom aj po každodennej „šichte“, ktorá im niekedy trvala 10 hodín, niekedy 14, či 16 hodín. Občas sa im dokonca podarilo ukázať nám, resp. zabezpečiť aj niečo „nadplán“ - napr. kompletnú bezplatnú prehliadku s kvalifikovaným sprievodcom pôvodne Olympijského štadióna pri ZOH 1988 v Calgary, teraz sídla účastníka hokejovej NHL – Calgary Flames, či prehliadku v parku veľkého počtu nádherných amerických „nablýskaných“ a neuveriteľne upravených automobilových veteránov počas presunu do cieľového mesta Kelowna cez mesto Vernon..., alebo to bolo tankovanie pohonných hmôt v mestečku tuším Enderby spojené s krátkou návštevou vedľa prebiehajúceho, nazvime to po našom, jarmoku. Rišovi stačilo možno 15 minút, aby náš zájazd obohatil tým, že tam kúpil za svoje niekoľko starších obrázkových publikácií (dokonca aj o Vysokých Tatrách...!) a priamo na parkovisku následne s nami zorganizoval vedomostný kvíz s niekoľkými otázkami o Kanade...(!) Najrýchlejší a správne odpovedajúci získali od neho niečo navyše – okrem práve zakúpených publikácií, aj nejaké to kilo naviac do spiatočnej batožiny... Bolo pre nich taktiež úplnou samozrejmosťou, že absolvovali s nami aj všetky pešie túry, ktoré boli raz kratšie, inokedy dlhšie (rádovo najmenej 10, 12 či 15 km, možno aj viac - to však už nebolo pre mňa...). Hlavne u tých druhých, ak sme sa predtým rozdelili, na dve „výkonnostné“ skupiny, nikdy tam nechýbal aspoň jeden z nich.... Večer, ak viacerí zo skupiny chceli ísť na spoločnú večeru, nechýbali ani tam. Väčšine bolo treba preložiť, čo majú v ponuke „pod zub“, ako to kde chodí a pod. Aj popri tomto všetkom si svoju prácu evidentne naďalej užívali a mali z nej radosť. Čo sme však my ostatní už menej vnímali, čakala ich ešte na izbe, po vyriešení ubytovania nás všetkých v hoteloch, ešte ďalšia práca – možno menej zaujímavá, ale potrebná – administratívna práca, zúčtovávanie dokladov, písanie zážitkov na internete a pod. Koľko spali, to veru netuším... A ďalšie rána ich to čakalo znovu a znovu, naložiť batožinu .., sadnúť za volant ... a vyraziť za ďalším stanoveným cieľom ... a v poriadku s nami prísť na určené miesto. Bol to zájazd, ktorý CK BUBO deklarovala ako komfortný. Keď sa k tomu pridruží aj pekné počasie (vo Vancouveri po príchode možno až „príliš pekné“, keď tam padali deň po dni historické teplotné rekordy - najprv 33, deň nato 34 stupňov Celzia), ale to bolo už pre všetkých vis major - rovnako nám mohlo stále pršať.., ďalej všetko to nádherné, čo robí túto časť Kanady takou atraktívnou, a k tomu ako „čerešnička na torte“ dvaja duchom, ale ešte aj vekom mladí, perfektní sprievodcovia, čo si môže turista viac želať ? Nuž NÁM sa to splnilo...! Aj keď teraz hovorím v množnom čísle, a aj keď som tento príspevok s nikým zo skupiny dopredu nekonzultoval, myslím si, že nebudem ďaleko od toho, keď poviem, že sa ostatní účastníci po jeho prečítaní, s ním úplne alebo takmer úplne stotožnia. Dúfam v to a verím tomu. Takže tandem Rišo&Mišo, rozhodne Vám patrí vďaka, buďte takí v budúcnosti aj pri iných zájazdoch s „bubákmi“ a čo Vám zaželať ? Len a len ďalších iných spokojných „bubákov“ po Vašich potulkách po svete a Rišovi navyše aj ten správny krok pri onedlho pripravovanom vstupe do ďalšieho spoločného života ! PS: len na doplnenie informácie poznamenávam, že sa až vo Vancouveri pripojila k nám (spolu 12 účastníkov) malá skupinka piatich Slovákov, ktorí 6 dní pred nami začali „brázdiť“ najskôr východnú Kanadu spolu s Mišom... Dzobo, 19.08.2009
Tipy a zážitky - Kanada
- Vancouver - Stanley Park
- Banff - strava v Kanade
- Jasper, kovboji v Alberte
- Terry Fox - slávny Kanaďan
- Dawson - mesto zlatokopov
- Drogová politika v Kanade
- Najlepšie rodeo na svete
- Bizóny v Kanade
- Badlands, dinosaury severne od Calgary
- Canada day alebo Kanadské narodeniny
- Cesta z Jaspru do Banffu - najkrajšia Kanada
- Ako stráviť deň v Národnom Parku Jasper
- Visutý most Capilano – najstarší zábavný park v Kanade
- Najkrajšia cesta Kanady - od mora do neba
- West Coast Trail najkrajšia turistika v Kanade
- Najlepšie treky v Skalistých horách
- Haiťania v Kanade
- Veža CN Tower a Toronto
- Quebec City, Canada - najromantickejšie mesto v Kanade
- Kanadská vlajka